PÁRBAJ AZ ICSIDZSODZSI TEMPLOMNÁL
Ejdzsi Josikava "Muszasi" című regényét átdolgozta Hidedzsi Hodzso
A becsvágyó Takezo elhagyta szülőfaluját barátjával, Matahacsival,
hogy megannyi küzdelemben harcolva
a legnagyobb szamuráj váljék belőle.
Takuan plébános kezei alatt tisztelettudó harcos lett,
aki ezért őt a Muszasi névvel ruházta fel.
Ám becsvágya messzi tájakra sodorta,
hogy számos kiváló harcost legyőzve, ő legyen
a leghatalmasabb szamuráj!
A párbaj mindjárt kezdődik.
Menj haza szépen, veszélyes.
Te vagy Mijamoto Muszasi, ugye?
- Honnan tudod? - Te fogsz harcolni a nagy Bajken ellen.
- Nézni akarom. - Menj haza tüstént!
Én itt élek. Menj haza, te magad!
Rendben. De maradj ott, ahol vagy.
Ott jön, ni!
- Muszasi? - Bajken.
- Készülj! - Véged!
- Nem vagyok méltó a győzelemre?! - Határozottan.
- Kétségtelenül. - De megnyertem a párbajt!
Ó, igen, a csatát megnyerted...
- ...de vesztettél mint szamuráj! - Ez nem igaz.
Nem ért vágás sem.
Megmutatom.
Látom, nagyon bízol a képességeidben.
De hadd tegyek fel egy kérdést:
Miért bámultad annyira azt a maszkot?
Nos, mi a válaszod?
Valóban erős vagy. Ám a gondolataid elkalandoznak.
Még ha meg is nyerted a párbajt,
nem vagy igazi szamuráj.
Te mindig csak egy erős ember maradsz.
Ki vagy te, nagy uram?
Taníts engem!
Csak egy dolgot mondhatok:
Túl erős vagy.
Értetted, Muszasi?
A kardforgatás szent dolog.
Egy ember nem lehet örökké erős fizikailag. Ezt jól jegyezd meg!
Túl erős vagy. Határozottan erős.
- Fordulj vissza. Nem lehetsz a tanítványom. - Miért?
Magam is csak egy tanuló vagyok.
Akkor már ketten vagyunk.
Hosszú az út. Jobb lenne, ha hazamennél.
- Hé, kölyök. - Hívj Dzsotarónak.
- Hol vannak a szüleid? - Meghaltak a Nagy Háborúban.
KIOTO A középkori Japán fővárosa
Sok víz lefolyt a híd alatt. Múltak az évek.
Otszu várt türelmesen.
Szíve mélyén tudta, hogy látni fogja még Takezót.
Legyezőket tessék.
Vegyen egyet.
- Akarsz valamit, hé? - Elnézést.
Úgy láttam, keresel valakit.
Figyeltelek végig.
Nehéz lehet.
Itt árulni a legyezőket, s várni, mikor bukkan fel.
Egy férfi? A szeretőd?
Bocsáss meg.
Nekem is hasonló a bánatom.
Bárcsak láthatnám még egyszer azt a férfit!
Különös, nem?
- Nem. - És ő biztosan el fog jönni?
- Azt mondták, meglehet. - Csak szóbeszéd?
Ő az egyetlen reményem ebben az életben.
Remélem, látni fogod még.
Hála neked, visszanyertem a reményemet.
Pedig már oly rég feladtam.
Talán egy napon látom őt újra.
- Imádkozok érted. - Köszönöm. Én is érted.
Na végre, Akemi!
Megváratod a Mester urat.
A fiatal lányok már csak ilyenek...
...ábrándoznak.
Hol a csudában jártál?
- Az Ifjú Mester régóta vár! - Hagyd most!
Merrefelé jártál, Akemi?
Gyere, tölts nekem egy italt.
A fiatalúr túlságosan is naiv!
Mit vársz az ilyentől?
Nem olyan világias, mint mi.
- Mi hír a pénz felől? - Meglesz.
Csak bírd rá Akemit, hogy menjen hozzá.
- Nehéz vele. - Talán te nem vagy épp a legjobb anya.
Megint visszajött!
Miért nem rúgod már ki?
Örökké gondját akarod viselni?
Nem kedvelsz? Beszélj!
Ugye nem kedvelsz? Pedig én...
Ne légy bolond.
Komolyan beszélek, Akemi.
JOSIOKA ISKOLA
- Ketten meghaltak. - Sajnos.
Nem szabadna őt lebecsülnünk.
- Hol van az Ifjú Mester? - Várhat még.
Ne engedjétek ki élve! Különben mind szégyenben maradunk!
Elég legyen!
Szükségtelen folytatni ezt!
- Josioka Szejdzsuro Mesterrel kívánok megküzdeni személyesen! - Állj!
Itt a Mester! Az Ifjú Mester megérkezett!
Mit jelentsen ez?
Legyőzött minket ez a nevesincs kardlóbáló!
Csakis a te hibád! Te erősködtél, hogy elbírunk vele!
Gyakorlás alatt ilyen nem történhet meg!
Vigyázz, miket beszélsz!
- Te aljas hazug! - Elég volt.
- Hol van? - Csak a visszaérkezésedre várt.
Abban a szobában.
Hozzátok ide.
Várjatok még!
Nem küzdhet meg az Ifjú Mesterrel.
- Kérlek, ne! - Nem futamodhatok meg!
- Nem juthat ki innen élve! - Mit mondasz?
Egy jelentéktelen senki!
Mijamoto. Zavarhatlak egy kicsit?
Elszökött!
Nagy balszerencse ez, amiért Josioka mester elmaradt.
Én kész vagyok kiállni ellene.
Bárhol és bármikor.
Talán hasznunkra lesz, ha én nevezem meg a helyet és az időt.
Holnap hatkor a Szandzsuro-hídnál. Várom a mielőbbi választ.
Ha nem jelenik meg, magamat kiáltom ki győztesnek,
aki tönkreverte a Josioka Iskolát. Őszinte...
Veled meg mi történt?
Igyunk, Mester.
Ez miatt a bolond miatt bosszankodsz?
Felejtsd el.
Inkább nézzük, hogy áll Akeminek az új kimono, amit vettél neki.
Figyeljük őt.
Miért ne fogadjam el a kihívást?
- Gyengének látszom? - Dehogyis!
Épp ellenkezőleg! Az a fickó túl jelentéktelen.
Hadd csinálja valaki más. Például a bátyád, Densicsiro.
Gyere, Akemi. Játssz nekünk valamit.
És könyörgöm végre, Mester, ne gondoljon Muszasira.
- "Mijamoto Takezo". - Micsoda? Takezo?
Ugyan már! Az áll ott, hogy "Muszasi".
- Ő az a Mimaszakui férfi? - Igen, egy szamuráj.
- Takezo faluja, Mijamoto is abban a tartományban van, nem igaz? - De igen.
Mijamoto Muszasi. Biztosan ő Takezo!
- Ismered őt? - Igen, mindenképp látnom kell!
Elmondom Matahacsinak.
Oko, hozd vissza!
Szerelemben és háborúban mindent szabad.
Cselekedjünk gyorsan, különben Muszasi kerekedik felül.
- Takezo életben van? - Igen, ő egy szamuráj.
Mit képzelsz magadról, Akemi, Megváratod a Mestert?
- Hagyd őt békén! - Fogd be a szád!
Erre semmi szükség!
Szerencsétlen! Nézz csak magadra!
Takezo nagy szamuráj lett! Te pedig... mi vagy te?
SZAMURÁJ-LELKEK ÉLEZÉSE
Ezt a Hizen Iskolában készítették.
Kiváló kard, uram.
Az éle kicsorbult. Lánc és sarló, nemdebár?
Igen. Egy párbaj során az Iga tartományban.
Iga lánc és sarló mestere Bajken volt.
- Te voltál az? - Sajnálom őt.
Ő hívott ki.
Hogyan óhajtod az élezését, uram?
"Hogyan?" Legyen elég éles.
Nem tehetem. Olvasd el, mi van a táblán.
Én a szamurájok lelkét élezem.
Nem pedig gyilkos fegyvereket!
- "Gyilkos fegyvernek" nevezted a kardomat? - Igen, annak.
Nem szeretem, ha szamurájnak öltözött gyilkosok zavarnak.
Megkérhetnélek újra?
Lennél oly szíves megélezni az én "csorba" lelkemet?
Csodálatos! Nagyszerű vagy, uram!
- Szégyenlem, amit az imént mondtam. - Miért?
Nem vagyok hozzád méltó.
Csak egyvalaki képes téged "megélezni".
- Ő majd tökéletes munkát végez. - Kicsoda?
A tanárom. Honami Koetszu mester.
Tényleg ő mondta ezt? Mindig is különcnek tartottam.
- Régóta ismerem a neved. - A hírnév átka.
Éppen befejeztem ennek a kardnak az élezését.
- Pompás fegyver. - A tulajdonosa csak "Karfá"-nak hívja.
- Remek kard. - Gondolom, ő is kiváló harcos.
Biztosan. Bár inkább színésznek látszik, mint szamurájnak.
Végső soron ígyis-úgyis híres lesz.
Látni szeretném. Ki ő?
Szaszaki Kodzsirónak hívják. Hallottál már róla?
Ma jön el a kardjáért. Akarod látni?
- Szeretném, de... - Találkozód lesz?
Igen, mégpedig pontban hatkor a hídnál.
Igaz ez? Mert akkor bizony nincs sok időd.
- Nem ő az! - Tévedtünk!
Így elvéteni!
Halálos a vágás. Tehetek még érted valamit?
Köszönöm. Fogd ezt... add oda...
Azt akarod, hogy vigyem el valakinek?
Igen, úgy hívják, Szaszaki Kodzsiro.
Szaszaki Kodzsiro?
- Gyerünk, valld be! Ki ő? - Mama!
Akkor majd én elmondom.
Mijamoto Muszasi.
Igazam van? Ő az ellenségem.
Majd elválik, mennyire is szereted őt.
Segítsen valaki!
Talán végre megbékélnek egymással.
- Szegénykém. - Ne bolondozz, miután annyit győzködted.
- Nem érthetsz meg egy anyát. - "Anyát", he?
Hat óra. Mennem kell.
- Akemi. - Anyám. Te...
- Állítsd meg! - Várj!
Csak egy kicsit megijedt, mint ahogy te is.
El kell intéznem Muszasit.
Siessetek!
Sajnálom, bocsáss meg.
Vártam rád három évig a Hanadai hídnál.
Több mint egy éve utazgatok, kerestelek mindenütt.
Többé nem akarlak elveszíteni.
Én is veled akarok maradni.
Nekem is nagyon hiányoztál egész idő alatt.
Minden éjjel rólad álmodtam, csak rád gondoltam.
Szeretnék veled letelepedni valahol a hegyekben.
- Vagyis inkább a régi Takezo. - Nem engedem, hogy elmenj.
Soha!
Mindig is erről a percről ábrándoztam.
Legyél megint a régi Takezo.
Kérlek.
Miért nem?
Mostanra bölcsebb lettem.
A szerelmed és a kardom közt vívódtam oly sokáig.
Ezért is keltem útra.
De mostanra világossá vált, a kardomat választom.
Mindig tudtam.
A szívem ezért is kesereg.
Hát nem érted?
Mindenkinek megvan a maga útja.
Én a tiéden járok!
- Mijamoto Muszasi? - Az vagyok.
Á, ti vagytok azok!
- Mit mondott a Mesteretek? - Elfogadja a kihívást.
- Akkor hol van most? - Előbb... végzünk veled!
Szóval így állunk? Árulók!
Ne rohanj el, Muszasi!
Én a Mestereteket hívtam ki! Egy tisztességes párbajra!
Ne veszítsd el! Arrafelé!
Várj csak egy kicsit.
Nem hiszem, hogy legyőznéd.
Gondold át még egyszer.
Ugyan már, te kis zöldfülü!
Való igaz, fiatal vagyok.
De van tapasztalatom.
Ha már Muszasit így átvertétek, megmérkőznék Josiokával.
- De amint látom... - Te kis pimasz!
Gyerünk, te nagyszájú! Védd magad!
"Nagyszájú"? Nem tetszik ez a szó.
- Olyan gyerekesen hangzik. - Micsoda?
- Nem tetszik a modorod. - Helyes. Na gyerünk.
Ezért most lecsapom a fejed!
- Dehogy csapod! - Csak figyeld.
A "fecskefarkad"!
"Takezó"-t mondtál?
- Igen. Találkoztam vele. - Találkoztál Takezóval?
De megint elment.
Nem Takezót hívják Mijamoto Muszasinak?
De igen.
Akkor te biztos Otszu vagy.
Honnan tudsz ennyi mindent? Még a nevemet is tudod!
Mondd csak, ki vagy te?
- Kérlek, beszélj! - Nem számít, ki vagyok.
Tényleg tudni akarod? Na jó, elmondom.
Az a lány, akinek megígérte Takezo, hogy elveszi.
Ez nem lehet igaz, képtelenség.
Úgy érted, a tiéd Takezo?
Ő az enyém. Nem lehet a tiéd.
Hogy merészelsz utána futni, mikor Matahacsi már eljegyzett?
Te nem lehetsz az övé. Menj vissza oda, ahonnan jöttél!
Te...
Az imént megpróbáltam magam megölni.
Szerencsére nem tettem meg.
Nem tudok így meghalni, ha te is itt vagy.
Te szegény szerencsétlen.
Takezo akkor is az enyém. És ebből nem engedek.
Ezt nem teheti velem Takezo.
Így Otszu felkereste Takezo plébánost, hogy vigaszt nyerjen bánatára.
"Ó jaj, kesereg a nő", mondta Buddha.
Otszu, a gyerekkorodat itt töltötted a templomban.
Illene ismerned hát az emberi sors alapvető hibáit,
mely örökös bánat, szomorú és elviselhetetlen.
Olyan elveszettnek érzem magam.
Az emberek éppen ezért jönnek hozzánk.
Tudom, Takuan plébános, tudom.
Bárcsak lettem volna apáca, szolgálni Buddhát.
Miért sírsz? Azt hiszed, nem te rendeltettél Muszasinak?
Nem kell, hogy sírj. Nem kell, hogy apáca légy.
Te olyan megértő vagy.
Maradj itt egy ideig, amíg megnyugszol.
Szerencsére van itt valaki.
Hé! Gyere csak ide!
Hasonlóan egymáshoz, mindketten elkóborolt jószágok vagytok.
Manapság egyre többen.
Ébren vagy, uram?
- Megtaláltad Akemit? - Meg.
- Igen? - Habár...
Mi az? Merrefelé kószál?
Hogy érzed magad?
Álmodban nyöszörögtél.
Beszéltél Szejdzsuróról és Muszasiról is.
- El akarok menni. - Ahogy akarod.
Nem kértelek, hogy idegyere.
De kissé hűvös van odakint.
Gyere ide mellém.
Itt meleg van.
Csinos vagy.
- Miért ellenkezel? - Te más vagy, mint a többiek.
Csak színleled a kedvességet...
Vicceltem. Kedvem támadt hozzá,
amiért olyan sokat beszéltél Muszasiról.
Minden férfi hazug.
- Még Muszasi is? - Nem, ő nem!
Akarod tudni, merre van?
Hol van?
Vagy inkább...
Mi van?
Kérlek. Mondd el, merre van?
Nem tudom. Mindig egy lépéssel előttem jár.
Bemocskolták a nevem. Már semmi se számít.
De őt látnom kell még egyszer.
Egy másik nő van a dologban?
- Nem érdekel. - Felejtsd őt el, nem lesz a tiéd.
Akkor is el kell neki mondanom, hogy mennyire szeretem.
- Hol találom? - Kezdelek megkedvelni.
Milyen szerencsés fickó ez a Muszasi.
- Elégedetten hal majd meg. - "Meghal"?
Josioka emberei üldözik.
- Nem fogják elkapni. - Meglehet.
Nagyon remélem.
Egy napon híres lesz majd.
Erről ennyit.
Nocsak. Nem neked vágtam le a kontyodat tegnap éjjel?
- Beszélni akarok veled. - A kontyodról lenne szó?
- A nőt akarom, aki veled van! - Vigyáznod kéne, mit beszélsz.
Túlságosan könnyen jár a szád.
De a pengém majd nyelved szegi.
Harcolni akarsz?
A kardot tegnap kaptam vissza Honami Mestertől.
Éles, mint a borotva.
Te? Netalán te?
Jöhettek egyesével vagy többen is, ahogy óhajtjátok.
Kész vagytok?
Ismerem őt.
Elég legyen! Állj, Szaszaki!
Honnan tudod a nevem?
Ismerem a stílusod.
Biztos te vagy Szaszaki Kodzsiro.
Honami Koetszu, a Japán szépművészet legnagyobb virtuóza
elvitte Muszasit az Ogijába, Kioto legdivatosabb klubjába,
ahol a kurtizán Josino volt a sztár.
Inkább innék egyet.
Hogy tetszett a tánca? Kedveskedj neki.
Tökéletesen hibátlan volt. Egyetlen vágást sem találtam.
Már megint a szamurájosdi!
- Mit szólnál egy italhoz? - Persze, kérek.
- Elég gyenge vagyok. - A kardozástól?
- Talán attól. - Az ital árt a gyakorlásnak?
"Az ital árt a gyakorlásnak. Lelkileg elgyengülnek.
Mindig ébernek kell lenniük."
Buta zagyvaságokat beszél.
Segíthetek?
Megtudhatnám a nevét?
A nevét? "Nyápic úr" hogy tetszik?
Kész lettem volna harcolni, de erre ti mit tesztek?
Bemocskoljátok az Iskola nevét.
- Bolondok. - Előkerítjük Muszasit.
A fivéred visszajött.
- Densicsiro, isten hozott. - Üdvözöllek...
Mi történt a hírnevünkkel?
Én vagyok a Josioka-Ház Mestere. Nem kérek a tanácsodból.
- A "Josioka-Ház Mestere"?! Te jó ég! - Densicsiro! Vigyázz a szádra!
Megállj, Densicsiro!
Nem ő az egyetlen Mestere a Josioka-Háznak.
Majd én elintézem Muszasit!
Megmondtam, nem volt Muszasi nevű vendégünk.
Átkutathatod a házat is.
Különös.
Látod, megint itt voltak. Annyira bosszantó.
Megértelek. Mit is mondtál, merre van?
A fiam, Koetszu elvitte őt az Ogijába.
- A gésa-negyedbe? - Egy ideig meghúzza ott magát,
amíg a dolgok elülnek. Meggyőztem róla...
- ...hogy kerülje a felesleges bajt. - Kedves tőled.
Az ő nevében is köszönöm.
- Hol találjuk Koetszu Mestert? - Koetszu Mestert?
Egy erős, fiatal szamurájjal van.
- "Nyápic úr"? - Nem, nem nyápic.
- "Nyápic úr"-nak hívjuk, mert nem iszik. - Igazán?
Nos, elviszel minket ehhez a "Nyápic úr"-hoz?
Vezess minket egyenesen a színe elé.
A Rengein Templom udvarán este kilenckor. Josioka Densicsiro.
- Köszönöm. - Biztos visszajössz?
Megígérem.
Mert ha nem, Josino úrnő megdorgál engem.
Visszajövök. Legyen ez a mi titkunk.
Nem kell segítség. Maradjatok minél messzebb.
Megjött!
Muszasi!
Densicsiro?
Épp a minap érkeztem vissza.
A fivérem nevében most végzek veled!
Fakarddal vagy igazival?
Hull a hó és hózik,
Horen pap kuckója fehérben.
Vajon miről álmodik?
Igéket mormol egész éjjel,
Reggel havat eszik, úgy ébred.
- Tyű, már itt is vagy! - Épp most jövök.
Egész végig itt voltál? Hideg lehetett.
Koetszu Mester itt van még?
- Ha nincs, akkor megyek én is. - Ne menj még.
Előbb köszönj el Josino úrnőtől. Úgy illik.
- Mit is mondhatnék? - Nagyon vár már téged.
Tetszett a kis hó-köszöntő dalocska?
Hidegek a kezeid.
Véres a kard!
Ez csak bazsarózsa szirom.
Mi történt?
Nem változott a hanglejtésed. Bámulatos!
Hogy tudsz ilyen nyugodt lenni?
Muszasi. Csak nem félsz tőlem?
Addig nem hívhatod magad igazi szamurájnak,
amíg nem hódítottál meg egy kurtizánt.
Gyere. Ölelj szorosan magadhoz.
Ne gyötörd magad állandóan.
Szükséged van szeretetre.
Igaz szeretetre.
- Megbántottalak? - Nem, te nő vagy.
Csak mert nő vagyok?
Megbántottál egy nőt?
Vagy csak mert a nő a gyengébbik nem?
Muszasi.
Vagy talán azért érzel így irántam,
mert csak egy kurtizán vagyok?
Könnyű olvasni a gondolataidban.
Olyan tisztán látni, mint a tükörképet.
Bárcsak ne lett volna ilyen meggondolatlan.
- Akkor most végre megküzdesz Muszasival? - Meg én.
- Szívesen lennék a segéded. - Köszönöm, nem.
Csodálom a bátorságod, ha nem veszed zokon.
Azt tanácsolom, ne hívd ki. Ezt mint barát mondom.
Gondolj az iskola hírnevére. Tönkreteheti.
Az a szörnyű kard!
Jól gondold meg.
Sajnálom, hogy bezártalak ide.
Utálsz ezért?
Pedig nem vagyok olyan rossz ember.
Megadok mindent.
Akemi, mondj valami kedveset, kérlek.
Hogy tiszta szívvel harcolhassak.
- Harcolni? Muszasival? - Győznöm kell.
Le tudom győzni. Ha áldásod adod rám.
Ne is álmodj róla!
- Te, aki megrontottál. - Helyrehozok mindent, ígérem.
Muszasiért imádkozom, és a győzelméért.
Te meg fulladj vértócsába, vesszen a fejed!
Átkozott!
- Megvan a pénz? - 200 arany.
Évekig elég lesz.
- Akemiről mi hír? - Ne aggódj. Tudja, mit tegyen.
- Ostoba! - Hogy merészeled?
- Mi történt, fiatalember? - Keljen fel.
Nézd már, ez Matahacsi! A fiam!
Anyám!
Erről az egészről csakis Takezo tehet.
El kell őt kapnunk, ha törik, ha szakad.
Ne aggódj. Idővel majd híres leszek.
- Anyám, nézz csak ide. - Micsoda ez?
- Egy diploma a Csudzso Iskolától. - A tiéd?
Igen. Ito Mester tanított.
Nagyon lenyűgözött. Akartam is neked szólni róla,
mihelyt elvégeztem mindent.
- Ki ez a "Szaszaki Kodzsiro"? - Megváltoztattam a nevem.
Mégsem lehetek "Egy Hoideni ágrólszakadt".
Tudom. Ha igazat beszélsz, akkor Takezót könnyedén elkapjuk.
Imádkozzunk Buddhának!
Megállni!
Nem ő az.
- Megszökött volna? - Nem, még mindig Josinónál van.
Az áruló! Itt maradunk és bevárjuk.
- Mi? "Áruló"-nak neveztek? - Igen, de nem vagy az.
- Hol van Josino? - Odaát, vendégei vannak.
A történtek ellenére is szerelemmel viseltetek irántad,
de te oly gyorsan távozol, legnagyobb bánatomra.
- Menned kell? - Szerettem volna még egyszer látni őt
Kérlek, add át neki üdvözletem.
- Mikor jössz legközelebb? - Majd...
Köszönj el tőle.
Ha látom, csak rosszabb lesz.
Egy napon híres szamuráj válik belőle.
Annyira szeretem!
Ő az egyetlen egész életemben, aki iránt ily őszintén érzek.
Várjatok!
Ne csináljatok magatokból bolondot.
Itt ne. Ez nem csak egy kis dulakodás.
Harcoljatok szamurájhoz méltóan. De ne itt!
- Vállalod a felelősséget Muszasiért? - Azt nem garantálom.
- Hogy mondtad? - Nem szökhet meg!
- Megtehetné, ha akarná, mint bárki más. - Hagynád elmenni?
Nem. Minden attól függ, ő hogyan dönt.
Hadd mutatkozzam be.
Szaszaki Kodzsiro vagyok, az Ivakuni-i Tartományból.
Biztos hallottál már felőlünk. Mik a feltételeid?
Semmi. Nem áll szándékomban bújkálni.
Mondják meg ők, mit akarnak.
Helyes beszéd.
- Értettétek? - Rendben.
Tehát. Josioka Szejdzsuro jönni fog
néhány embere kíséretében
holnap reggel ötkor az Icsidzsodzsi Templomhoz.
- Rendben. - Ha bármelyikőtök megszegi az ígéretét...
- ...nevetség tárgya lesz. - Ki fogjuk hirdetni mindenkinek.
- Rendben, Muszasi? - Helyes. Ott leszek időben.
Ezennel elfogadom a kihívásod, és ígérem, ezúttal ott leszek.
Várlak a magányos fenyőnél, az Icsidzsodzsi Templomnál.
Február 19-én, reggel ötkor.
Ha nem jelennél meg, a nép rajtad fog nevetni.
Ha én nem jelennék meg, az Ég biztosan megbüntet.
Tisztelettel Josioka Szejzaburo Mijamoto Muszasi úrnak.
- Takuan plébános levágja a hajad? - Buddhának szentelte magát.
Az mit jelent?
- Apáca leszek. - És olyan kopasz, mint ő?
Jaj, ne. Így jobban tetszel nekem.
Biztos készen állsz?
- Biztos? - Te vagy az, aki bizonytalan.
Nem is tudom. A hajad olyan szép és dús.
Ha levágod a hajam a bánatom is elszáll vele.
- Kérlek, csináld. - Rendben. Elkezdem.
Otszu, gyere gyorsan az Icsidzsodzsi Templomhoz.
A Mester párbajozni fog Josiokával!
- Muszasi? - Igen. Menjünk.
- Ez igaz? - Igen.
Láttam a hirdetőoszlopon.
Kérlek, Takuan.
Halasszuk el holnapra.
Látnom kell őt, még ha csak egy pillantásra is.
Aztán ígérem, apáca leszek.
Attól félek, megint rossz útra tévedtél.
- Hagyjatok, hadd menjek! - Várj, Szejdzsuro.
Hol lesz? Mikor?
A szavamat adtam. Hagyjatok!
Nem akarok áruló lenni!
Itt jön, gyertek!
Megállni!
Nyugodjatok meg!
Szaszaki vagyok, a tanú.
Miért támadtatok rám? Mitől rémültetek meg ennyire?
- Mi a csudának jöttél ide? - Bátorítani Szejdzsurót.
- Ne üsd bele az orrod! - Ő hol van?
Szaszaki Kodzsiro vagyok!
Azt akarom, hogy távozz innen.
"Távozzak"? Én vagyok a tanú.
- Ki kérte, hogy az legyél? Muszasi? - Nem.
Akkor nem vagy az. Mi se kértünk, hogy az legyél.
Te pimasz!
"Pimasz"-nak neveztél?
Most már értem, mi volt a szándékotok.
Elbújtattátok Szejdzsurót,
csapdát állítva Muszasinak.
Lám, így válik a híres Josioka-Ház semmivé,
szegény Muszasi pedig árulók orv martalékává.
Oszugi azt hitte, becsapták fiát, hogy Muszasi megszöktette Otszut.
Ne feledd, fiam. Előbb Otszut kell megölnöd, aztán Muszasit.
Hadd segítsek, Otszu.
Engedj, Matahacsi!
Anyám azt akarja, öljelek meg. De én nem tudom megtenni.
Várj, Otszu!
Szökjünk meg.
Matahacsi. Többé már nem vagyok a jegyesed!
Elvetted Okót!
Vajon megtette Matahacsi, amit megbeszéltünk?
Kettőnk közt hatalmas hasadék tátong, nem vagyok többé a tied.
Úgy érted, Takezót szereted?
Igen. Szeretem őt.
Te cafka! Megöllek!
Várj!
- Ki vagy te? - Te ki vagy? Egy bandita?
- Akkor hát mi a neved? - Ne tétovázz!
Mondd meg neki, hogy a Csudzso Iskolában végeztél!
Hogy? Csudzso Iskola?
Igen. Ito Mesternél szereztem legmagasabb diplomát.
- Távozz. - Egy pillanat. A nevedet még nem mondtad.
Szaszaki Kodzsiro vagyok. Meglepődtél?
Meg ám. Soha életemben nem voltam ennyire meglepve.
Ha te vagy Szaszaki Kodzsiro "úr", akkor én ki vagyok?
- Honnan tudnám én azt? - Hadd mutatkozzam be.
Szaszaki Kodzsiro ÉN vagyok.
Ne mozdulj!
Tisztelem a szellemeket, de nem bízok meg bennük.
Úgy örülök! Végre találkoztunk!
Hogy vagy? Az anyád jól van?
Az nem fontos.
Ne menj párbajozni! Gyere velem!
Ne légy bolond.
Harcolnom kell, szamuráj vagyok. Sok szerencsét.
Ne menj. Szejdzsuro nem lesz ott.
Az emberei csapdát állítottak. Sokan vannak!
Kerüld el őket, míg nem késő. Gyere velem!
Ha odamész, megölnek mind! Kérlek, ne menj!
Hálás vagyok, amiért figyelmeztettél.
De ha elrohanok, csak egy áruló leszek.
Útban az Icsidzsodzsi Templom felé.
Itt jön! Muszasi jön!
Itt vagyok, ahogy ígértem!
Hol van Szejdzsuro? Ki vele!
Jöjjön és harcoljon! Az áruló!
A fenyőhöz! Gyorsan!
- Segíts neki! - Túl késő!
Nagyon vakmerő. Csak magára számíthat.
Megmenekülhet, ha elszalad.
Ne csináld. Megzavarhatod.
Át a rizsföldön?
Nem is rossz. Talán sikerül neki.
Kerítsétek be!
Elfutott. Bölcs gondolat volt.
Menjünk haza. A borotva vár minket.
Úgy döntöttem, nem leszek apáca.
Követni fogom őt. Ez az egyetlen, amit akarok.
Szejdzsuro vagyok.
Az embereim aljas módon átvertek.
- Igaz ez? - Josioka vagyok, nem pedig áruló.
Ennek örülök! Régóta várok erre a pillanatra.
Védd magad!
Túl erős vagy.
Hatalmas az erőd.
A kardforgatás szent dolog.
Szükséged van szeretetre.
Ott a Mester!
Olyan ez, mint egy álom.
Olyan.
Évek óta nem volt részem ilyen békében.
Keressük fel Matahacsit egyik nap.
Rendezni kell vele és az anyjával a dolgokat.
Szépen megbeszélünk mindent. Rendben?
- Hadd kérdezzek előtte valamit. - Mi lenne az?
Biztos végleg szakítottál vele?
Igen.
Mit csinálsz?
- Miért ne? - Kérlek, ne.
Nem szabad.
Lemondtam a nők iránti szerelemről.
Minden jót, Muszasi.
Légy a legjobb.
Én mindig a nyomodban leszek.
V É G E
Fordította: Folze